- 2 MOSEBOG
- <
- 4
- >

4
1 Moses svarede; “Hvis de nu ikke tror mig og ikke hører mig, men siger, at HERREN ikke har åbenbaret sig for mig?” 2 Da sagde HERREN til ham: “Hvad har du der i din Hånd?” Han svarede: “En Stav!” 3 Og han sagde: “Kast den til Jorden!” Da kastede han den til Jorden, og den blev til en Slange, og Moses flyede for den. 4 Og HERREN sagde til Moses: “Ræk Hånden ud og grib den i Halen!” Da rakte han sin Hånd ud, og den blev til en Stav i hans Hånd. 5 “For at de nemlig kan tro, at HERREN, deres Fædres Gud, Abrahams Gud, Isaks Gud og Jakobs Gud, har åbenbaret sig for dig.” 6 Og HERREN sagde fremdeles til ham: “Stik din Hånd ind på Brystet!” Da stak han sin Hånd ind på Brystet, og da han trak den ud, se, da var den hvid som Sne af Spedalskhed. 7 Derpå sagde han: “Stik atter Hånden ind på Brystet!” Så stak han atter Hånden ind på Brystet, og da han trak den ud, se, da var den igen som hans øvrige Legeme. 8 “Hvis de nu ikke tror dig og lader sig overbevise af det første Tegn, så vil de tro det sidste; 9 men hvis de end ikke tror på disse to Tegn og hører på dig, tag da Vand fra Nilen og hæld det ud på Jorden, så skal Vandet, som du tager fra Nilen, blive til Blod på Jorden.” 10 Men Moses sagde til HERREN: “Ak, Herre, jeg er ingen veltalende Mand, jeg var det ikke før og er det heller ikke nu, efter at du har talet til din Tjener, thi jeg har svært ved at udtrykke mig og tale for mig.” 11 Da svarede HERREN ham: “Hvem har givet Mennesket Mund, og hvem gør stum eller døv, seende eller blind? Mon ikke jeg, HERREN? 12 Gå derfor kun, jeg vil være med din Mund og lære dig, hvad du skal sige!” 13 Men han sagde: “Ak, Herre, send dog enhver anden end mig!” 14 Da blussede HERRENS Vrede op imod Moses, og han sagde: “Har du ikke din Broder Aron, Levitten? Han, ved jeg, kan tale for sig. Han er også allerede på Vej for at møde dig, og han vil glæde sig i sit Hjerte, når han ser dig; 15 du skal tale til ham og lægge ham Ordene i Munden, så vil jeg være med din og hans Mund og lære eder, hvad I skal gøre. 16 Han skal tale på dine Vegne til Folket; han skal være din Mund, og du skal være som Gud for ham. 17 Tag nu i din Hånd denne Stav, som du skal gøre Tegnene med!” 18 Derefter vendte Moses tilbage til sin Svigerfader Jetro og sagde til ham: “Lad mig vende tilbage til mine Landsmænd i Ægypten og se, om de endnu er i Live!” Og Jetro svarede Moses: “Drag bort i Fred!” 19 Da sagde HERREN til Moses i Midjan: “Vend tilbage til Ægypten, thi alle de Mænd, der stod dig efter Livet, er døde.” 20 Så tog Moses sin Hustru og sin Søn og satte dem på sit Æsel og vendte tilbage til Ægypten; og Moses tog Guds Stav i Hånden. 21 Men HERREN sagde til Moses: “Når du vender tilbage til Ægypten, så mærk dig dette: Alle de Undergerninger, jeg giver dig Magt til at udføre, skal du gøre for Farao; men jeg vil forhærde hans Hjerte, så han ikke lader Folket rejse. 22 Og da skal du sige til Farao: Så siger HERREN: Israel er min førstefødte Søn; 23 men da jeg sagde til dig: Lad min Søn rejse, for at han kan dyrke mig! da nægtede du at lade ham rejse. Se, jeg dræber din førstefødte Søn!” 24 Men undervejs, i Natteherberget, kom HERREN imod ham og vilde dræbe ham. 25 Da greb Zippora en skarp Sten og afskar sin Søns Forhud og berørte hans Blusel dermed, idet hun sagde: “Du er mig en Blodbrudgom!” 26 Så lod han ham i Fred. Ved den Lejlighed brugte hun Ordet “Blodbrudgom” med Hentydning til Omskærelsen. 27 Derpå sagde HERREN til Aron: “Gå Moses i Møde i Ørkenen!” Og han gik ud og traf ham ved Guds Bjerg og kyssede ham. 28 Og Moses fortalte Aron om alt, hvad HERREN havde pålagt ham, og om alle de Tegn, han havde befalet ham at gøre. 29 Derefter gik Moses og Aron den og kaldte alle Israelitternes Ældste sammen; 30 og Aron fortalte alt, hvad HERREN havde sagt til Moses, og denne gjorde Tegnene i Folkets Påsyn. 31 Da troede Folket, og da de hørte, at HERREN havde givet Agt på Israelitterne og set til deres Elendighed, bøjede de sig og tilbad.

- 2 MOSEBOG
- <
- 4
- >

© 1907, 1931 Det Danske Bibelselskab