- 1 SAMUEL
- <
- 28
- >

28
1 På den Tid samlede Filisterne deres Hær til Kamp for at angribe Israel. Da sagde Akisj til David: “Det må du vide, at du og dine Mænd skal følge med mig i Hæren!” 2 David svarede Akisj: “Godt, så skal du også få at se, hvad din Træl kan udrette!” Da sagde Akisj til David: “Godt, så sætter jeg dig til hele Tiden at vogte mit Liv!” 3 Samuel var død, og hele Israel havde holdt Klage over ham, og han var blevet jordet i Rama, hans By. Og Saul havde udryddet Dødemanerne og Besværgerne af Landet. 4 Imidlertid samlede Filisterne sig og kom og slog Lejr i Sjunem, og Saul samlede hele Israel, og de slog Lejr på Gilboa. 5 Da Saul så Filisternes Hær, grebes han af Frygt og blev såre forfærdet. 6 Da rådspurgte Saul HERREN; men HERREN svarede ham ikke, hverken ved Drømme eller ved Urim eller ved Profeterne. 7 Saul sagde derfor til sine Folk: “Opsøg mig en Kvinde, som kan mane; så vil jeg gå til hende, og rådspørge hende!” Hans Folk svarede ham: “I En-Dor er der en Kvinde, som kan mane!” 8 Da gjorde Saul sig ukendelig og tog andre Klæder på og gav sig på Vej, fulgt af to Mænd. Da de om Natten kom til Kvinden, sagde han: “Spå mig ved en Genfærdsånd og man mig den, jeg siger dig, frem!” 9 Kvinden svarede ham: “Du ved jo, hvad Saul har gjort, hvorledes han har udryddet Dødemanerne og Besværgerne af Landet. Hvorfor vil du da lægge Snare for mit Liv og volde min Død?” 10 Da tilsvor Saul hende ved HERREN: “Så sandt HERREN lever, skal intet lægges dig til Last i denne Sag!” 11 Så sagde Kvinden: “Hvem skal jeg da mane dig frem?” Han svarede: “Man mig Samuel frem!” 12 Kvinden så da Samuel* og udstødte et højt Skrig; og Kvinden sagde til Saul: “Hvorfor har du ført mig bag Lyset? Du er jo Saul!” { [*sandsynligvis skal der læses: Kvinden så da på Saul.] } 13 Da sagde Kongen til hende: “Frygt ikke! Men hvad ser du?” Kvinden svarede Saul: “Jeg ser en Ånd stige op af Jorden!” 14 Han sagde atter til hende: “Hvorledes ser han ud?” Hun svarede: “En gammel Mand stiger op, hyllet i en Kappe!” Da skønnede Saul, at det var Samuel, og han kastede sig med Ansigtet til Jorden og bøjede sig. 15 Men Samuel sagde til Saul: “Hvorfor har du forstyrret min Ro og kaldt mig frem?” Saul svarede: “Jeg er i stor Vånde; Filisterne angriber mig, og Gud har forladt mig og svarer mig ikke mere, hverken ved Profeterne eller ved Drømme. Derfor lod jeg dig kalde, for at du skal sige mig, hvad jeg skal gribe til.” 16 Da sagde Samuel: “Hvorfor spørger du mig, når HERREN har forladt dig og er blevet din Fjende? 17 HERREN har handlet imod dig, som han kundgjorde ved mig, og HERREN har revet Kongedømmet ud af din Hånd og givet din Medbejler David det. 18 Eftersom du ikke adlød HERREN og ikke lod hans glødende Vrede ramme Amalek, så har HERREN nu voldet dig dette; 19 HERREN vil også give Israel i Filisternes Hånd sammen med dig! I Morgen skal både du og dine Sønner falde; også Israels Hær vil HERREN give i Filisternes Hånd!” 20 Da faldt Saul bestyrtet til Jorden, så lang han var, rædselsslagen over Samuels Ord; han var også ganske afkræftet, da han Døgnet igennem intet havde spist. 21 Kvinden kom nu hen til Saul, og da hun så, at han var ude af sig selv af Skræk, sagde hun til ham: “Se, din Trælkvinde adlød dig; jeg satte mit Liv på Spil og adlød de Ord, du talte til mig. 22 Så adlyd du nu også din Trælkvinde; lad mig sætte et Stykke Brød frem for dig; spis det, for at du kan være ved Kræfter, når du går bort!” 23 Men han værgede sig og sagde: “Jeg kan ikke spise!” Men da både hans Mænd og Kvinden nødte ham, gav han efter for dem, rejste sig fra Jorden og satte sig på Lejet. 24 Kvinden havde en Fedekalv i Huset, den skyndte hun sig at slagte; derpå tog hun Mel, æltede det og bagte usyret Brød deraf. 25 Så satte hun det frem for Saul og hans Mænd; og da de havde spist, stod de op og gik bort samme Nat.

- 1 SAMUEL
- <
- 28
- >

© 1907, 1931 Det Danske Bibelselskab