- FØRSTE KONGEBOG
- <
- 13
- >

13
1 Og se, på HERRENS Bud kom en Guds Mand fra Juda til Betel, netop som Jeroboam stod på Alteret for at tænde Offerild. 2 Og han råbte med HERRENS Ord imod Alteret: “Alter, Alter! Så siger HERREN: Der skal fødes Davids Hus en Søn ved Navn Josias, og på dig skal han ofre Højenes Præster, som tænder Offerild på dig, og han skal brænde Menneskeknogler på dig!” 3 Og samtidig kundgjorde han et Tegn, idet han sagde: “Dette er Tegnet på, at HERREN har talet: Se, Alteret skal revne, så Asken derpå vælter ud!” 4 Da nu Kongen hørte de Ord, den Guds Mand råbte mod Alteret i Betel, rakte Jeroboam sin Hånd ud fra Alteret og sagde: “Grib ham!” Men Hånden, han rakte ud imod ham, visnede, og han kunde ikke tage den til sig igen; 5 og Alteret revnede, så Asken væltede ud fra Alteret - det Tegn, den Guds Mand havde kundgjort med HERRENS Ord. 6 Da tog Kongen til Orde og sagde til den Guds Mand: “Bed dog HERREN din Gud om Nåde og gå i Forbøn for mig, at jeg kan tage Hånden til mig igen!” Og den Guds Mand bad HERREN om Nåde, og Kongen kunde tage Hånden til sig igen, og den var som før. 7 Derpå sagde Kongen til den Guds Mand: “Følg med mig hjem og vederkvæg dig, så vil jeg give dig en Gave!” 8 Men den Guds Mand svarede Kongen: “Om du så giver mig Halvdelen af dit Hus, vil jeg ikke følge med dig, og jeg vil hverken spise eller drikke på dette Sted; 9 thi det Bud har jeg fået med HERRENS Ord: Du må hverken spise eller drikke, og du må ikke vende hjem ad den Vej, du kom!” 10 Derpå drog han bort ad en anden Vej og vendte ikke hjem ad den Vej, han var kommet til Betel. 11 Nu boede der i Betel en gammel Profet; hans Sønner kom og fortalte ham om alt, hvad den Guds Mand den Dag havde gjort i Betel, og om de Ord, han havde talt til Kongen. Men da de havde fortalt deres Fader det, 12 spurgte han dem: “Hvilken Vej gik han?” Og hans Sønner viste ham, hvilken Vej den Guds Mand, der var kommet fra Juda, var gået. 13 Da sagde han til sine Sønner: “Læg Sadelen på mit Æsel!” Og da de havde sadlet Æselet, satte han sig op, 14 red efter den Guds Mand og traf ham siddende under Egetræet. Han spurgte ham da: “Er du den Guds Mand, der kom fra Juda?” Han svarede: “Ja!” 15 Så sagde han til ham: “Kom med mig hjem og få noget at spise!” 16 Men han svarede: “Jeg kan ikke vende om og følge med dig, og jeg kan hverken spise eller drikke sammen med dig på dette Sted, 17 thi der er sagt mig med HERRENS Ord: Du må hverken spise eller drikke der, og du må ikke vende tilbage ad den Vej, du kom!” 18 Da sagde han til ham: “Også jeg er Profet som du, og en Engel har med HERRENS Ord sagt til mig: Tag ham med dig hjem, for at han kan få noget at spise og drikke!” Men han løj for ham. 19 Så vendte han tilbage med ham og spiste og drak i hans Hus. 20 Men medens de sad til Bords, kom HERRENS Ord til Profeten, der havde fået ham tilbage, 21 og han råbte til den Guds Mand, der var kommet fra Juda: “Så siger HERREN: Fordi du har været genstridig mod HERRENS Ord og ikke holdt det Bud, HERREN din Gud pålagde dig, 22 men vendte tilbage og spiste og drak på det Sted, hvor han sagde, du ikke måtte spise og drikke, derfor skal dit Lig ikke komme i dine Fædres Grav!” 23 Efter at han havde spist og drukket, sadlede han Æselet til ham, og han gav sig på Hjemvejen. 24 Men en Løve kom imod ham på Vejen og dræbte ham. Og hans Lig lå henslængt på Vejen, og Æselet stod ved Siden af; også Løven stod ved Siden af Liget. 25 Og se, nogle Mænd kom der forbi og så Liget ligge henslængt på Vejen, og Løven stå ved Siden af, og de kom og fortalte det i Byen, hvor den gamle Profet boede; 26 og da Profeten, der havde fået ham til at vende om, hørte det, sagde han: “Det er den Guds Mand, som var genstridig mod HERRENS Ord; derfor har HERREN givet ham i Løvens Vold, og den har sønderrevet ham og dræbt ham efter det Ord, HERREN talede til ham!” 27 Derpå sagde han til sine Sønner: “Læg Sadelen på mit Æsel!” Og da de havde gjort det, 28 red han hen og fandt hans Lig liggende henslængt på vejen og Æselet og Løven stående ved Siden af, uden at Løven havde ædt Liget eller sønderrevet Æselet. 29 Da løftede Profeten den Guds Mands Lig op, lagde ham på Æselet og førte ham tilbage til Byen for at holde Dødeklage og jorde ham; 30 og da han havde lagt Liget i sin egen Grav, holdt de Dødeklage over ham og sagde: “Ak ve min Broder!” 31 Og efter at have jordet ham sagde han til sine Sønner: “Når jeg dør, skal I lægge mig i samme Grav, som den Guds Mand ligger i; ved Siden af hans Ben skal I lægge mig, for at mine Ben kan blive skånet sammen md hans; 32 thi det Ord skal gå i Opfyldelse, som han med HERRENS Ord råbte mod Alteret i Betel og alle Offerhusene på Højene i Samarias Byer!” 33 Heller ikke efter denne Begivenhed opgav Jeroboam sin onde Færd, men gjorde på ny alle Slags Folk til Præster på Højene, idet han indsatte enhver, der havde Lyst, til Præst på Højene. 34 Og det blev Jeroboams Hus til Synd og førte til, at det blev tilintetgjort og udryddet af Jorden.

- FØRSTE KONGEBOG
- <
- 13
- >

© 1907, 1931 Det Danske Bibelselskab