תְהִלִּים.
44.
למנצח לבני קרח משכיל אלהים באזנינו שמענו אבותינו ספרו לנו פעל פעלת בימיהם בימי קדם׃ 
אתה ידך גוים הורשת ותטעם תרע לאמים ותשלחם׃ 
כי לא בחרבם ירשו ארץ וזרועם לא הושיעה למו כי ימינך וזרועך ואור פניך כי רציתם׃ 
אתה הוא מלכי אלהים צוה ישועות יעקב׃ 
בך צרינו ננגח בשמך נבוס קמינו׃ 
כי לא בקשתי אבטח וחרבי לא תושיעני׃ 
כי הושעתנו מצרינו ומשנאינו הבישות׃ 
באלהים הללנו כל היום ושמך לעולם נודה סלה׃ 
אף זנחת ותכלימנו ולא תצא בצבאותינו׃ 
תשיבנו אחור מני צר ומשנאינו שסו למו׃ 
תתננו כצאן מאכל ובגוים זריתנו׃ 
תמכר עמך בלא הון ולא רבית במחיריהם׃ 
תשימנו חרפה לשכנינו לעג וקלס לסביבותינו׃ 
תשימנו משל בגוים מנוד ראש בל אמים׃ 
כל היום כלמתי נגדי ובשת פני כסתני׃ 
מקול מחרף ומגדף מפני אויב ומתנקם׃ 
כל זאת באתנו ולא שכחנוך ולא שקרנו בבריתך׃ 
לא נסוג אחור לבנו ותט אשרינו מני ארחך׃ 
כי דכיתנו במקום תנים ותכס עלינו בצלמות׃ 
אם שכחנו שם אלהינו ונפרש כפינו לאל זר׃ 
הלא אלהים יחקר זאת כי הוא ידע תעלמות לב׃ 
כי עליך הרגנו כל היום נחשבנו כצאן טבחה׃ 
עורה למה תישן אדני הקיצה אל תזנח לנצח׃ 
למה פניך תסתיר תשכח ענינו ולחצנו׃ 
כי שחה לעפר נפשנו דבקה לארץ בטננו׃ 
קומה עזרתה לנו ופדנו למען חסדך׃ 
