אִיּוֹב.
17.
רוחי חבלה ימי נזעכו קברים לי׃ 
אם לא התלים עמדי ובהמרותם תלן עיני׃ 
שימה נא ערבני עמך מי הוא לידי יתקע׃ 
כי לבם צפנת משכל על כן לא תרמם׃ 
לחלק יגיד רעים ועיני בניו תכלנה׃ 
והצגני למשל עמים ותפת לפנים אהיה׃ 
ותכה מכעש עיני ויצרי כצל כלם׃ 
ישמו ישרים על זאת ונקי על חנף יתערר׃ 
ויאחז צדיק דרכו וטהר ידים יסיף אמץ׃ 
ואולם כלם תשבו ובאו נא ולא אמצא בכם חכם׃ 
ימי עברו זמתי נתקו מורשי לבבי׃ 
לילה ליום ישימו אור קרוב מפני חשך׃ 
אם אקוה שאול ביתי בחשך רפדתי יצועי׃ 
לשחת קראתי אבי אתה אמי ואחתי לרמה׃ 
ואיה אפו תקותי ותקותי מי ישורנה׃ 
בדי שאל תרדנה אם יחד על עפר נחת׃ 
