אִיּוֹב.
39.
הידעת עת לדת יעלי סלע חלל אילות תשמר׃ 
תספר ירחים תמלאנה וידעת עת לדתנה׃ 
תכרענה ילדיהן תפלחנה חבליהם תשלחנה׃ 
יחלמו בניהם ירבו בבר יצאו ולא שבו למו׃ 
מי שלח פרא חפשי ומסרות ערוד מי פתח׃ 
אשר שמתי ערבה ביתו ומשכנותיו מלחה׃ 
ישחק להמון קריה תשאות נוגש לא ישמע׃ 
יתור הרים מרעהו ואחר כל ירוק ידרוש׃ 
היאבה רים עבדך אם ילין על אבוסך׃ 
התקשר רים בתלם עבתו אם ישדד עמקים אחריך׃ 
התבטח בו כי רב כחו ותעזב אליו יגיעך׃ 
התאמין בו כי ישוב זרעך וגרנך יאסף׃ 
כנף רננים נעלסה אם אברה חסידה ונצה׃ 
כי תעזב לארץ בציה ועל עפר תחמם׃ 
ותשכח כי רגל תזורה וחית השדה תדושה׃ 
הקשיח בניה ללא לה לריק יגיעה בלי פחד׃ 
כי השה אלוה חכמה ולא חלק לה בבינה׃ 
כעת במרום תמריא תשחק לסוס ולרכבו׃ 
התתן לסוס גבורה התלביש צוארו רעמה׃ 
התרעישנו כארבה הוד נחרו אימה׃ 
יחפרו בעמק וישיש בכח יצא לקראת נשק׃ 
ישחק לפחד ולא יחת ולא ישוב מפני חרב׃ 
עליו תרנה אשפה להב חנית וכידון׃ 
ברעש ורגז יגמא ארץ ולא יאמין כי קול שופר׃ 
בדי שפר יאמר האח ומרחוק יריח מלחמה רעם שרים ותרועה׃ 
המבינתך יאבר נץ יפרש כנפו לתימן׃ 
אם על פיך יגביה נשר וכי ירים קנו׃ 
סלע ישכן ויתלנן על שן סלע ומצודה׃ 
משם חפר אכל למרחוק עיניו יביטו׃ 
ואפרחו יעלעו דם ובאשר חללים שם הוא׃ 
