אִיּוֹב.
29.
ויסף איוב שאת משלו ויאמר׃ 
מי יתנני כירחי קדם כימי אלוה ישמרני׃ 
בהלו נרו עלי ראשי לאורו אלך חשך׃ 
כאשר הייתי בימי חרפי בסוד אלוה עלי אהלי׃ 
בעוד שדי עמדי סביבותי נערי׃ 
ברחץ הליכי בחמה וצור יצוק עמדי פלגי שמן׃ 
בצאתי שער עלי קרת ברחוב אכין מושבי׃ 
ראוני נערים ונחבאו וישישים קמו עמדו׃ 
שרים עצרו במלים וכף ישימו לפיהם׃ 
קול נגידים נחבאו ולשונם לחכם דבקה׃ 
כי אזן שמעה ותאשרני ועין ראתה ותעידני׃ 
כי אמלט עני משוע ויתום ולא עזר לו׃ 
ברכת אבד עלי תבא ולב אלמנה ארנן׃ 
צדק לבשתי וילבשני כמעיל וצניף משפטי׃ 
עינים הייתי לעור ורגלים לפסח אני׃ 
אב אנכי לאביונים ורב לא ידעתי אחקרהו׃ 
ואשברה מתלעות עול ומשניו אשליך טרף׃ 
ואמר עם קני אגוע וכחול ארבה ימים׃ 
שרשי פתוח אלי מים וטל ילין בקצירי׃ 
כבודי חדש עמדי וקשתי בידי תחליף׃ 
לי שמעו ויחלו וידמו למו עצתי׃ 
אחרי דברי לא ישנו ועלימו תטף מלתי׃ 
ויחלו כמטר לי ופיהם פערו למלקוש׃ 
אשחק אלהם לא יאמינו ואור פני לא יפילון׃ 
אבחר דרכם ואשב ראש ואשכון כמלך בגדוד כאשר אבלים ינחם׃ 
