יְחֶזְקֵאל.
24.
ויהי דבר יהוה אלי בשנה התשיעית בחדש העשירי בעשור לחדש לאמר׃ 
בן אדם כתוב לך את שם היום את עצם היום הזה סמך מלך בבל אל ירושלם בעצם היום הזה׃ 
ומשל אל בית המרי משל ואמרת אליהם כה אמר אדני יהוה שפת הסיר שפת וגם יצק בו מים׃ 
אסף נתחיה אליה כל נתח טוב ירך וכתף מבחר עצמים מלא׃ 
מבחר הצאן לקוח וגם דור העצמים תחתיה רתח רתחיה גם בשלו עצמיה בתוכה׃ 
לכן כה אמר אדני יהוה אוי עיר הדמים סיר אשר חלאתה בה וחלאתה לא יצאה ממנה לנתחיה לנתחיה הוציאה לא נפל עליה גורל׃ 
כי דמה בתוכה היה על צחיח סלע שמתהו לא שפכתהו על הארץ לכסות עליו עפר׃ 
להעלות חמה לנקם נקם נתתי את דמה על צחיח סלע לבלתי הכסות׃ 
לכן כה אמר אדני יהוה אוי עיר הדמים גם אני אגדיל המדורה׃ 
הרבה העצים הדלק האש התם הבשר והרקח המרקחה והעצמות יחרו׃ 
והעמידה על גחליה רקה למען תחם וחרה נחשתה ונתכה בתוכה טמאתה תתם חלאתה׃ 
תאנים הלאת ולא תצא ממנה רבת חלאתה באש חלאתה׃ 
בטמאתך זמה יען טהרתיך ולא טהרת מטמאתך לא תטהרי עוד עד הניחי את חמתי בך׃ 
אני יהוה דברתי באה ועשיתי לא אפרע ולא אחוס ולא אנחם כדרכיך וכעלילותיך שפטוך נאם אדני יהוה׃ 
ויהי דבר יהוה אלי לאמר׃ 
בן אדם הנני לקח ממך את מחמד עיניך במגפה ולא תספד ולא תבכה ולוא תבוא דמעתך׃ 
האנק דם מתים אבל לא תעשה פארך חבוש עליך ונעליך תשים ברגליך ולא תעטה על שפם ולחם אנשים לא תאכל׃ 
ואדבר אל העם בבקר ותמת אשתי בערב ואעש בבקר כאשר צויתי׃ 
ויאמרו אלי העם הלא תגיד לנו מה אלה לנו כי אתה עשה׃ 
ואמר אליהם דבר יהוה היה אלי לאמר׃ 
אמר לבית ישראל כה אמר אדני יהוה הנני מחלל את מקדשי גאון עזכם מחמד עיניכם ומחמל נפשכם ובניכם ובנותיכם אשר עזבתם בחרב יפלו׃ 
ועשיתם כאשר עשיתי על שפם לא תעטו ולחם אנשים לא תאכלו׃ 
ופארכם על ראשיכם ונעליכם ברגליכם לא תספדו ולא תבכו ונמקתם בעונתיכם ונהמתם איש אל אחיו׃ 
והיה יחזקאל לכם למופת ככל אשר עשה תעשו בבאה וידעתם כי אני אדני יהוה׃ 
ואתה בן אדם הלוא ביום קחתי מהם את מעזם משוש תפארתם את מחמד עיניהם ואת משא נפשם בניהם ובנותיהם׃ 
ביום ההוא יבוא הפליט אליך להשמעות אזנים׃ 
ביום ההוא יפתח פיך את הפליט ותדבר ולא תאלם עוד והיית להם למופת וידעו כי אני יהוה׃ 
