הוֹשֵׁעַ.
9.
אל תשמח ישראל אל גיל כעמים כי זנית מעל אלהיך אהבת אתנן על כל גרנות דגן׃ 
גרן ויקב לא ירעם ותירוש יכחש בה׃ 
לא ישבו בארץ יהוה ושב אפרים מצרים ובאשור טמא יאכלו׃ 
לא יסכו ליהוה יין ולא יערבו לו זבחיהם כלחם אונים להם כל אכליו יטמאו כי לחמם לנפשם לא יבוא בית יהוה׃ 
מה תעשו ליום מועד וליום חג יהוה׃ 
כי הנה הלכו משד מצרים תקבצם מף תקברם מחמד לכספם קמוש יירשם חוח באהליהם׃ 
באו ימי הפקדה באו ימי השלם ידעו ישראל אויל הנביא משגע איש הרוח על רב עונך ורבה משטמה׃ 
צפה אפרים עם אלהי נביא פח יקוש על כל דרכיו משטמה בבית אלהיו׃ 
העמיקו שחתו כימי הגבעה יזכור עונם יפקוד חטאתם׃ 
כענבים במדבר מצאתי ישראל כבכורה בתאנה בראשיתה ראיתי אבותיכם המה באו בעל פעור וינזרו לבשת ויהיו שקוצים כאהבם׃ 
אפרים כעוף יתעופף כבודם מלדה ומבטן ומהריון׃ 
כי אם יגדלו את בניהם ושכלתים מאדם כי גם אוי להם בשורי מהם׃ 
אפרים כאשר ראיתי לצור שתולה בנוה ואפרים להוציא אל הורג בניו׃ 
תן להם יהוה מה תתן תן להם רחם משכיל ושדים צמקים׃ 
כל רעתם בגלגל כי שם שנאתים על רע מעלליהם מביתי אגרשם לא אוסף אהבתם כל שריהם סררים׃ 
הכה אפרים שרשם יבש פרי בלי יעשון גם כי ילדון והמתי מחמדי בטנם׃ 
ימאסם אלהי כי לא שמעו לו ויהיו נדדים בגוים׃ 
