תְהִלִּים.
16.
מכתם לדוד שמרני אל כי חסיתי בך׃ 
אמרת ליהוה אדני אתה טובתי בל עליך׃ 
לקדושים אשר בארץ המה ואדירי כל חפצי בם׃ 
ירבו עצבותם אחר מהרו בל אסיך נסכיהם מדם ובל אשא את שמותם על שפתי׃ 
יהוה מנת חלקי וכוסי אתה תומיך גורלי׃ 
חבלים נפלו לי בנעמים אף נחלת שפרה עלי׃ 
אברך את יהוה אשר יעצני אף לילות יסרוני כליותי׃ 
שויתי יהוה לנגדי תמיד כי מימיני בל אמוט׃ 
לכן שמח לבי ויגל כבודי אף בשרי ישכן לבטח׃ 
כי לא תעזב נפשי לשאול לא תתן חסידך לראות שחת׃ 
תודיעני ארח חיים שבע שמחות את פניך נעמות בימינך נצח׃ 
