אִיּוֹב.
41.
תמשך לויתן בחכה ובחבל תשקיע לשנו׃ 
התשים אגמון באפו ובחוח תקוב לחיו׃ 
הירבה אליך תחנונים אם ידבר אליך רכות׃ 
היכרת ברית עמך תקחנו לעבד עולם׃ 
התשחק בו כצפור ותקשרנו לנערותיך׃ 
יכרו עליו חברים יחצוהו בין כנענים׃ 
התמלא בשכות עורו ובצלצל דגים ראשו׃ 
שים עליו כפך זכר מלחמה אל תוסף׃ 
הן תחלתו נכזבה הגם אל מראיו יטל׃ 
לא אכזר כי יעורנו ומי הוא לפני יתיצב׃ 
מי הקדימני ואשלם תחת כל השמים לי הוא׃ 
לא אחריש בדיו ודבר גבורות וחין ערכו׃ 
מי גלה פני לבושו בכפל רסנו מי יבוא׃ 
דלתי פניו מי פתח סביבות שניו אימה׃ 
גאוה אפיקי מגנים סגור חותם צר׃ 
אחד באחד יגשו ורוח לא יבוא ביניהם׃ 
איש באחיהו ידבקו יתלכדו ולא יתפרדו׃ 
עטישתיו תהל אור ועיניו כעפעפי שחר׃ 
מפיו לפידים יהלכו כידודי אש יתמלטו׃ 
מנחיריו יצא עשן כדוד נפוח ואגמן׃ 
נפשו גחלים תלהט ולהב מפיו יצא׃ 
בצוארו ילין עז ולפניו תדוץ דאבה׃ 
מפלי בשרו דבקו יצוק עליו בל ימוט׃ 
לבו יצוק כמו אבן ויצוק כפלח תחתית׃ 
משתו יגורו אלים משברים יתחטאו׃ 
משיגהו חרב בלי תקום חנית מסע ושריה׃ 
יחשב לתבן ברזל לעץ רקבון נחושה׃ 
לא יבריחנו בן קשת לקש נהפכו לו אבני קלע׃ 
כקש נחשבו תותח וישחק לרעש כידון׃ 
תחתיו חדודי חרש ירפד חרוץ עלי טיט׃ 
ירתיח כסיר מצולה ים ישים כמרקחה׃ 
אחריו יאיר נתיב יחשב תהום לשיבה׃ 
אין על עפר משלו העשו לבלי חת׃ 
את כל גבה יראה הוא מלך על כל בני שחץ׃ 
