אִיּוֹב.
22.
ויען אליפז התמני ויאמר׃ 
הלאל יסכן גבר כי יסכן עלימו משכיל׃ 
החפץ לשדי כי תצדק ואם בצע כי תתם דרכיך׃ 
המיראתך יכיחך יבוא עמך במשפט׃ 
הלא רעתך רבה ואין קץ לעונתיך׃ 
כי תחבל אחיך חנם ובגדי ערומים תפשיט׃ 
לא מים עיף תשקה ומרעב תמנע לחם׃ 
ואיש זרוע לו הארץ ונשוא פנים ישב בה׃ 
אלמנות שלחת ריקם וזרעות יתמים ידכא׃ 
על כן סביבותיך פחים ויבהלך פחד פתאם׃ 
או חשך לא תראה ושפעת מים תכסך׃ 
הלא אלוה גבה שמים וראה ראש כוכבים כי רמו׃ 
ואמרת מה ידע אל הבעד ערפל ישפוט׃ 
עבים סתר לו ולא יראה וחוג שמים יתהלך׃ 
הארח עולם תשמר אשר דרכו מתי און׃ 
אשר קמטו ולא עת נהר יוצק יסודם׃ 
האמרים לאל סור ממנו ומה יפעל שדי למו׃ 
והוא מלא בתיהם טוב ועצת רשעים רחקה מני׃ 
יראו צדיקים וישמחו ונקי ילעג למו׃ 
אם לא נכחד קימנו ויתרם אכלה אש׃ 
הסכן נא עמו ושלם בהם תבואתך טובה׃ 
קח נא מפיו תורה ושים אמריו בלבבך׃ 
אם תשוב עד שדי תבנה תרחיק עולה מאהלך׃ 
ושית על עפר בצר ובצור נחלים אופיר׃ 
והיה שדי בצריך וכסף תועפות לך׃ 
כי אז על שדי תתענג ותשא אל אלוה פניך׃ 
תעתיר אליו וישמעך ונדריך תשלם׃ 
ותגזר אומר ויקם לך ועל דרכיך נגה אור׃ 
כי השפילו ותאמר גוה ושח עינים יושע׃ 
ימלט אי נקי ונמלט בבר כפיך׃ 
