Psalmi.
42.
Zborovođi. Poučna pjesma. Sinova Korahovih. 
Kao što košuta žudi za izvor-vodom, tako duša moja čezne, Bože, za tobom. 
Žedna mi je duša Boga, Boga živoga: o, kada ću doći i lice Božje gledati? 
Suze su kruh moj danju i noću, dok me svednevice pitaju: “Gdje ti je Bog tvoj?” 
Duša moja gine kada se spomenem kako koračah u mnoštvu predvodeć' ih k Domu Božjem uz radosno klicanje i hvalopojke u povorci svečanoj. 
Što si mi, dušo, klonula i što jecaš u meni? U Boga se uzdaj, jer opet ću ga slaviti, spasenje svoje, Boga svog! 
Tuguje duša u meni, stoga se tebe spominjem iz zemlje Jordana i Hermona, s brda Misara. 
Bezdan doziva bezdan bukom slapova tvojih: sve vode tvoje i vali preko mene prijeđoše. 
Nek' mi danju Jahve naklonost udijeli, a noću pjesmom ću hvalit' Boga života svog. 
Reći ću Bogu: “Hridino moja, zašto me zaboravljaš? Zašto obilazim žalostan, pritisnut dušmanima?” 
Kosti mi se lome od poruge neprijatelja dok me svednevice pitaju: “Gdje ti je Bog tvoj?” 
Što si mi, dušo, klonula i što jecaš u meni? U Boga se uzdaj, jer opet ću ga slaviti, spasenje svoje, Boga svog! 
