Sirahova.
14.
Blago čovjeku koji nije zgriješio riječima i koga ne muči grižnja zbog grijeha. 
Blago čovjeku koga ne optužuje vlastita savjest i koji se nije odrekao nade. 
Tvrdici ne priliči bogatstvo, i čemu veliko blago pohlepniku? 
Tko uskraćuje sebi sabire drugomu, i tuđinci će se naslađivati dobrima njegovim. 
Tko je tvrd prema sebi, komu će biti dobar? Takav ne uživa ni u vlastitom dobru. 
Nema okrutnijeg od onoga tko muči samog sebe: to mu je plaća za vlastitu zloću. 
Pa ako i čini dobro, čini nenamjerno i na koncu otkriva svoju zloću. 
Zavidljivac je opak: on odvraća pogled i prezire tuđi život. 
Premalen je oku lakomu vlastiti dio, pohlepa isušuje dušu. 
Tvrdičino oko hlepi za kruhom i glad je za njegovim stolom. 
Sine moj, imaš li štogod, priušti sebi i prinesi Gospodu dostojne žrtve. 
Ne zaboravi da smrt neće oklijevati i da ti nije objavljen ugovor Podzemlja. 
Prije nego umreš, čini dobro prijatelju, i pruži, daj mu koliko možeš. 
Ne uskraćuj sebi sadašnje sreće i ne daj da ti izmakne dio dopuštena užitka. 
Nećeš li ostaviti blago svoje drugomu i neće li zaslužba tvoja biti ždrijebom razdijeljena? 
Podari i primi i okusi užitka, jer se u Podzemlju radost ne traži. 
Sve se živo troši kao i odjeća, i vječna je uredba: valja umrijeti. 
Kao lišće što raste na bujnu drvetu te jedno opada a drugo niče, tako i naraštaji od krvi i mesa: jedni umiru, a drugi se rađaju. 
I svako prolazno djelo propada, a zajedno s njim i njegov tvorac. 
Blago čovjeku koji razmišlja o mudrosti i umuje razborito, 
koji u srcu svojem proučava njezine putove i posvećuje se u njezine tajne. 
On je progoni kao lovac i vreba je kraj staze njezine; 
on viri kroz prozor njezin i prisluškuje na vratima njezinim; 
postavlja se blizu kuće njezine i udara klin svoj u njezin zid; 
podiže svoj šator kraj nje i nastanjuje se u sretnu počivalištu; 
on stavlja djecu svoju pod njezinu zaštitu i boravi pod granjem njezinim; 
on nalazi okrilje od žege pod sjenom njezinom i prebiva u divoti njezinoj. 
