Psalmi.
39.
Zborovođi. Jedutunu. Psalam. Davidov. 
Odlučio sam: “Čuvat ću put svoj da ne zgriješim jezikom; usta ću svoja zauzdati dokle god preda mnom bude bezbožnik.” 
Zamukoh, zanijemjeh, glasa ne puštah, ali uzalud - bol mi postade gorča. 
U meni srce je gorjelo, na samu pomisao buknuo bi oganj; tad progovorih svojim jezikom: 
“Objavi mi, Jahve, moj svršetak i kolika je mjera mojih dana, da znam kako sam ništavan. 
Evo, pedljem si mi dane izmjerio, život moj je kao ništa pred tobom: tek dašak je svaki čovjek. 
Poput sjene čovjek prolazi tek dašak je sve bogatstvo njegovo: zgrće, a ne zna tko će ga pokupiti.” 
A sada, čemu da se nadam, Gospode? Sva je nada moja u tebi! 
Izbavi me svih mojih bezakonja, ne daj da ruglo budem luđaku! 
Šutim i usta ne otvaram, jer tako si ti učinio. 
Bič svoj otkloni od mene, jer izdišem pod težinom ruke tvoje. 
Ti kaznama popravljaš čovjeka i sve mu najdraže kao moljac rastačeš: tek dašak je svaki čovjek. 
Čuj, o Jahve, molitvu moju, vapaje mi poslušaj, na suze se moje ne ogluši! Jer u tebe ja sam došljak, pridošlica kao svi oci moji. 
Odvrati pogled od mene, da odahnem prije nego odem i više ne budem! 
