2 Makabejcima.
11.
Malo zatim kraljev skrbnik i rođak Lizija, koji je bio na čelu državnih poslova, vrlo teško podnoseći posljednje događaje, 
skupi kojih osamdeset tisuća pješaka i svekoliko svoje konjaništvo te krenu na Židove, u nakani da Grad učini grčkim naseljem 
i da Hram, poput svetišta poganskih naroda, podloži porezu i svake godine prodaje svećeničku čast. 
Nije nimalo mislio na Božju moć: zanijelo ga mnoštvo njegovih pješaka i tisuće konjanika te osamdeset njegovih slonova. 
Upade u Judeju i približi se Betsuru, utvrđenu mjestu, udaljenu kojih pet stadija od Jeruzalema, te ga ljuto pritisnu. 
Kad Makabej i njegovi doznaše da Lizija opsjeda tvrđave, počeše plakati i liti suze, moleći Gospodina da Izraelu pošalje dobroga anđela da ga spasi. 
Nato Makabej prvi pograbi oružje i potače druge da se zajedno s njim izlože pogibli i pomognu svojoj braći. Puni žara, srnuše zajedno. 
Dok su se još nalazili blizu Jeruzalema, ukaza im se na čelu konjanik u bijelim haljinama koji je vitlao zlatnim oružjem. 
Tada se svi zajedno zahvališe milosrdnom Bogu i toliko se ohrabriše da su bili spremni probosti ne samo ljude nego i najdivljije zvijeri i probiti željezne zidove. 
Kretali su naprijed u bojnom redu sa suborcem koji im je milošću Gospodnjom stigao s neba. 
Zagnaše se na neprijatelje kao lavovi, oboriše jedanaest tisuća pješaka i tisuću i šest stotina konjanika, a ostale natjeraše u bijeg. 
Većina se spasila, ali ranjeni i razoružani. Sam se Lizija spasio sramotnim bijegom. 
Lizija nije bio nerazuman; razmišljao je o porazu koji je pretrpio i uvidio je da su Hebreji nepobjedivi jer im je suborac svesilni Bog. 
Zato im poruči da pod svim pravednim uvjetima pristanu na mir, a on će kralja sklonuti da im postane prijatelj. 
Makabej pristade na sve što je Lizija predlagao, jer mu bijaše stalo do općeg dobra. A sam kralj odobri sve što je Makabej preko Lizije za Židove pismeno zatražio. 
Pismo što ga je Lizija pisao Židovima glasilo je ovako: “Lizija pozdravlja židovski narod! 
Vaši poslanici Ivan i Apsalom predali su mi niže prepisanu ispravu, preporučujući njezin sadržaj. 
Ja sam nato izvijestio kralja o onom s čime ga je trebalo upoznati, i on je odobrio sve što je bilo prihvatljivo. 
Ako se, dakle, budete i dalje blagonaklono odnosili prema državnim probicima, ja ću ubuduće nastojati da poradim za vaše dobro. 
Ujedno sam vašim i svojim izaslanicima naložio da s vama rasprave o pojedinostima. 
Da ste zdravo! Godine sto četrdeset i osme, dvadeset i četvrtoga Dioskora.” 
Kraljevo je pismo glasilo ovako: “Kralj Antioh pozdravlja brata Liziju. 
Naš se otac preselio k bogovima, a mi želimo da nam se u kraljevstvu svatko nesmetano bavi svojim poslovima. 
Čuli smo da Židovi ne prihvaćaju helenskih običaja moga oca, nego vole svoj poseban način života i traže da im se dopusti da se ravnaju po posebnim zakonima. 
Želeći, dakle, da i taj narod bude nesmetan, odlučujemo da im se vrati Hram, tako da mogu slobodno živjeti po običajima svojih predaka. 
Zato će biti dobro da im pošalješ poslanike koji će s njima sklopiti ugovor, pa da se, znajući za našu odluku, raspoloženi i radosni late svojih poslova.” 
Kraljevo pismo židovskom narodu glasilo je ovako: “Kralj Antioh pozdravlja židovsko starješinstvo i ostale Židove. 
Nadamo se da ste dobro, kako vam i želimo. I mi smo zdravi. 
Menelaj nam je saopćio da se želite vratiti svojim domovima. 
Svima onima koji se kućama vrate do tridesetog Ksantika bit će zajamčena nekažnjivost. 
Židovi će se služiti svojom posebnom hranom i zakonima kao i prije. Neka se nikome od njih više nikako ne dosađuje zbog pogrešaka učinjenih iz neznanja. 
Ujedno vam šaljem Menelaja da vas umiri. 
Da ste zdravo! Godine sto četrdeset i osme, petnaestog Ksantika.” 
A i Rimljani su Židovima poslali pismo, koje glasi ovako: “Kvint Memije, Tit Manilije i Manije Sergije, rimski poslanici, pozdravljaju židovski narod. 
Mi pristajemo na ono što vam je dopustio kraljev rođak Lizija. 
O onome pak što je on smatrao da treba predložiti kralju na potvrdu - odmah dobro razmislite i pošaljite nam smjesta nekoga da bismo to mogli izložiti onako kako odgovara, jer putujemo u Antiohiju. 
Zato se požurite i pošaljite ljude da i mi doznamo vaše mišljenje. 
Da ste zdravo! Godine sto četrdeset i osme, petnaestog dana mjeseca Dioskora.” 
