Djela.
16.
Stiže tako u Derbu i Listru. Ondje, gle, bijaše učenik neki imenom Timotej, sin neke pokrštene Židovke i oca Grka. 
Uživao je dobar glas među braćom u Listri i Ikoniju. 
Pavao htjede da on pođe s njime pa ga uze i obreza zbog Židova koji bijahu u onim mjestima. Jer svi su znali da mu je otac Grk. 
I kako su prolazili gradovima, predavali su im za opsluživanje odredbe koje su apostoli i starješine utvrdili u Jeruzalemu. 
Tako se Crkve učvršćivahu u vjeri i broj im se danomice povećavao. 
Prođoše Frigiju i galacijski kraj jer ih je Duh Sveti spriječio propovijedati riječ u Aziji. 
Kad su došli do Mizije, htjedoše u Bitiniju, ali im ne dopusti Duh Isusov. 
Onda prođoše Miziju i siđoše u Troadu. 
Noću je Pavao imao viđenje: Makedonac neki stajaše i zaklinjaše ga: “Prijeđi u Makedoniju i pomozi nam!” 
Nakon viđenja nastojasmo odmah otputovati u Makedoniju, uvjereni da nas Bog zove navješćivati im evanđelje. 
Otplovismo iz Troade i zaputismo se ravno u Samotraku pa sutradan u Neapol, 
a odande u naseobinu Filipe - grad prvog dijela Makedonije. U tom se gradu zadržasmo nekoliko dana. 
U dan subotni iziđosmo izvan gradskih vrata k rijeci, gdje smo mislili da će biti bogomolja. Sjedosmo i stadosmo govoriti okupljenim ženama. 
Slušala je tako i neka bogobojazna žena imenom Lidija, prodavačica grimiza iz grada Tijatire. Gospodin joj otvori srce, te ona prihvati što je Pavao govorio. 
Pošto se pak krsti ona i njezin dom, zamoli: “Ako smatrate da sam vjerna Gospodinu, uđite u moj dom i ostanite u njemu.” I prisili nas. 
Jednom nas na putu u bogomolju sretne neka ropkinja koja je imala duha vračarskoga i gatajući donosila veliku dobit svojim gospodarima. 
Pošla je za Pavlom i za nama te vikala: “Ovi su ljudi sluge Boga Svevišnjega; navješćuju vam put spasenja.” 
To je činila mnogo dana. Pavlu to napokon dodija pa se okrenu i reče duhu: “Zapovijedam ti u ime Isusa Krista: iziđi iz nje!” I iziđe toga časa. 
Kad njezini gospodari vidješe da im nesta nade u dobit, pograbiše Pavla i Silu te ih odvukoše na trg pred glavare. 
Privedoše ih pretorima i rekoše: “Ovi ljudi uznemiruju naš grad. Židovi su 
te šire običaje kojih mi Rimljani ne smijemo ni prihvatiti ni držati.” 
Nato svjetina nahrupi na njih, a pretori trgoše s njih odijelo i zapovjediše da se išibaju. 
Pošto ih izudaraše, bace ih u tamnicu i zapovjede tamničaru da ih pomno čuva. 
Primivši takvu zapovijed, uze ih on i baci u nutarnju tamnicu, a noge im stavi u klade. 
Oko ponoći su Pavao i Sila molili pjevajući hvalu Bogu, a uznici ih slušali. 
Odjednom nasta potres velik te se poljuljaše temelji zatvora, umah se otvoriše sva vrata, i svima spadoše okovi. 
Tamničar se prenu oda sna pa kad ugleda tamnička vrata otvorena, trgnu mač i samo što se ne ubi misleći da su uznici pobjegli. 
Ali Pavao povika iza glasa: “Ne čini sebi nikakva zla! Svi smo ovdje!” 
Onaj nato zaiska svjetlo, uleti i dršćući baci se pred Pavla i Silu; 
izvede ih i upita: “Gospodo, što mi je činiti da se spasim?” 
Oni će mu: “Vjeruj u Gospodina Isusa i spasit ćeš se - ti i dom tvoj!” 
Onda navijestiše riječ Gospodnju njemu i svima u domu njegovu. 
Te iste noćne ure uze ih, opra im rane pa se odmah krsti - on i svi njegovi. 
Onda ih uvede u dom, prostre stol te se zajedno sa svim domom obradova što je povjerovao Bogu. 
Kad se razdani, poslaše pretori liktore s porukom: “Pusti te ljude!” 
Tamničar to priopći Pavlu: “Pretori, reče, poručiše da vas pustim. Iziđite dakle sad i pođite u miru!” 
Nato im Pavao odvrati: “Javno su nas neosuđene išibali, nas rimske građane, i bacili u tamnicu. A sada da nas potajno izbace? Nipošto, nego neka oni sami dođu i izvedu nas!” 
Liktori to jave pretorima. Oni su se uplašili kada doznaše da su Rimljani. 
Zato dođu da ih nagovore pa ih izvedu i zamole da odu iz grada. 
Izišavši iz tamnice, oni pođu k Lidiji, pogledaju i obodre braću pa odu. 
