Ivanu.
3.
Bijaše među farizejima čovjek imenom Nikodem, ugledan Židov. 
On dođe Isusu obnoć i reče mu: “Rabbi, znamo da si od Boga došao kao učitelj jer nitko ne može činiti znamenja kakva ti činiš ako Bog nije s njime.” 
Odgovori mu Isus: “Zaista, zaista, kažem ti: tko se ne rodi nanovo, odozgor, ne može vidjeti kraljevstva Božjega!” 
Kaže mu Nikodem: “Kako se čovjek može roditi kad je star? Zar može po drugi put ući u utrobu majke svoje i roditi se?” 
Odgovori Isus: “Zaista, zaista, kažem ti: ako se tko ne rodi iz vode i Duha, ne može ući u kraljevstvo Božje. 
Što je od tijela rođeno, tijelo je; i što je od Duha rođeno, duh je. 
Ne čudi se što ti rekoh: 'Treba da se rodite nanovo, odozgor.' 
Vjetar puše gdje hoće; čuješ mu šum, a ne znaš odakle dolazi i kamo ide. Tako je sa svakim koji je rođen od Duha.” 
Upita ga Nikodem: “Kako se to može zbiti?” 
Odgovori mu Isus: “Ti si učitelj u Izraelu pa to da ne razumiješ? 
Zaista, zaista, kažem ti: govorimo što znamo, svjedočimo za ono što vidjesmo, ali svjedočanstva našega ne primate. 
Ako vam rekoh zemaljsko pa ne vjerujete, kako ćete vjerovati kad vam budem govorio nebesko? 
Nitko nije uzašao na nebo doli onaj koji siđe s neba, Sin Čovječji. 
I kao što je Mojsije podigao zmiju u pustinji tako ima biti podignut Sin Čovječji 
da svaki koji vjeruje u njemu ima život vječni. 
Uistinu, Bog je tako ljubio svijet te je dao svoga Sina Jedinorođenca da nijedan koji u njega vjeruje ne propadne, nego da ima život vječni. 
Ta Bog nije poslao Sina na svijet da sudi svijetu, nego da se svijet spasi po njemu. 
Tko vjeruje u njega, ne osuđuje se; a tko ne vjeruje, već je osuđen što nije vjerovao u ime jedinorođenoga Sina Božjega. 
A ovo je taj sud: Svjetlost je došla na svijet, ali ljudi su više ljubili tamu nego svjetlost jer djela im bijahu zla. 
Uistinu, tko god čini zlo, mrzi svjetlost i ne dolazi k svjetlosti da se ne razotkriju djela njegova; 
a tko čini istinu, dolazi k svjetlosti nek bude bjelodano da su djela njegova u Bogu učinjena.” 
Poslije toga ode Isus sa svojim učenicima u Judejsku zemlju. Tu je boravio s njima i krstio. 
A krstio je i Ivan, u Enonu blizu Salima, jer ondje bijaše mnogo vode. Ljudi su dolazili i krstili se. 
Jer Ivan još nije bio bačen u tamnicu. 
Između Ivanovih učenika i nekog Židova nastade tako prepirka o čišćenju. 
Dođoše Ivanu i rekoše mu: “Učitelju, onaj koji s tobom bijaše s onu stranu Jordana i za kojega si ti svjedočio - on eno krsti i svi hrle k njemu.” 
Ivan odgovori: “Nitko ne može sebi uzeti ništa ako mu nije dano s neba. 
Vi ste mi sami svjedoci da sam rekao: 'Nisam ja Krist, nego poslan sam pred njim.' 
Tko ima zaručnicu, zaručnik je. A prijatelj zaručnikov, koji stoji uza nj i sluša ga, klikće od radosti na glas zaručnikov. Ta se moja radost upravo ispunila. 
On treba da raste, a ja da se umanjujem. 
Tko odozgor dolazi, on je iznad sviju; tko je sa zemlje, zemaljski je i zemaljski govori. Tko dolazi s neba, on je iznad sviju: 
što je vidio i čuo - za to svjedoči, a svjedočanstva njegova nitko ne prima. 
Tko primi njegovo svjedočanstvo, potvrđuje da je Bog istinit. 
Uistinu, onaj koga Bog posla Božje riječi govori jer Bog Duha ne daje na mjeru. 
Otac ljubi Sina i sve je predao u ruku njegovu. 
Tko vjeruje u Sina, ima vječni život; a tko neće da vjeruje u Sina, neće vidjeti života; gnjev Božji ostaje na njemu.” 
