1 Korinćanima.
13.
Kad bih sve jezike ljudske govorio i anđeoske, a ljubavi ne bih imao, bio bih mjed što ječi ili cimbal što zveči. 
Kad bih imao dar prorokovanja i znao sva otajstva i sve spoznanje; i kad bih imao svu vjeru da bih i gore premještao, a ljubavi ne bih imao - ništa sam! 
I kad bih razdao sav svoj imutak i kad bih predao tijelo svoje da se sažeže, a ljubavi ne bih imao - ništa mi ne bi koristilo. 
Ljubav je velikodušna, dobrostiva je ljubav, ne zavidi, ljubav se ne hvasta, ne nadima se; 
nije nepristojna, ne traži svoje, nije razdražljiva, ne pamti zlo; 
ne raduje se nepravdi, a raduje se istini; 
sve pokriva, sve vjeruje, svemu se nada, sve podnosi. 
Ljubav nikad ne prestaje. Prorokovanja? Uminut će. Jezici? Umuknut će. Spoznanje? Uminut će. 
Jer djelomično je naše spoznanje, i djelomično prorokovanje. 
A kada dođe ono savršeno, uminut će ovo djelomično. 
Kad bijah nejače, govorah kao nejače, mišljah kao nejače, rasuđivah kao nejače. A kad postadoh zreo čovjek, odbacih ono nejačko. 
Doista, sada gledamo kroza zrcalo, u zagonetki, a tada - licem u lice! Sada spoznajem djelomično, a tada ću spoznati savršeno, kao što sam i spoznat! 
A sada: ostaju vjera, ufanje i ljubav - to troje - ali najveća je među njima ljubav. 
